Contrast

Dacă tot sunt albe nopţile
de ce nu le-aş scrie
cu albe, negre, sau cenuşii cuvinte?
Cele negre se văd,
cele cenuşii se văd,
cele albe se pierd 
pe toată întinderea nopţii.
Nopţile albe...
Oare nu sunt ele făcute 
tocmai din gîndurile mele albe?

nic 
11 Iun. 2001

Timp liber

Mîna mea e plină 
de poezii interzise,
de imnuri de iubire imposibilă
drese cu versuri de dor...
Singurul care nu-i dă voie
să le scrie,
e capul cu raţiunea lui,
cu educaţia lui,
cu prudenţa lui.
Mîna ascultă de cap
şi se uscă încet.
A venit noaptea
şi capul doarme...
A venit dimineaţa
şi perna mea e scrisă cu versuri...
Nu le citiţi dragii mei,
-le acoperi mîna cu îngrijorare-
nu sunt pentru voi!
Fie-vă destulă
mîna care vă slujeşte ziua...

nic 
10 Iun. 2001

Plîngea cămila mea...

Naiv cum sunt,
am crezut că a băut prea multă apă,
sau... nu ştiu ce să cred...
poate i-a intrat nisip în ochi,
sub pleoapă...

De praful aridului pămînt,
oricum, sunt plini şi ochii mei,
dar nu-mi pot permite să plîng.
Trebuie să am limpede privirea
rătăcit cum sunt,
să găsesc izbăvirea.
Se mai aud şi lei...

Oare am să mai rezist mult?
Încotro s-o apuc,
spre fîntînă, să mă răcoresc?
Spre vreun altar, să mă „încălzesc>?

Tăticule, de ce-mi plînge cămila?
Mi-a înţeles în sfîrşit căutarea?
Mi-a înţeles nedumerirea?

Mai bine dacă luam 
avionul direct 
spre cer?

nic 
18 Iul. 2001
Viaţă dublă

Am aflat de curînd că am o viaţă dublă.
M-am simţit sfîşiat cînd s-au întîlnit
cele două vieţi ale mele,
tocmai în inimă...

Una mă trage spre stînga,
cealaltă mă împinge spre dreapta.
Una mă azvîrle în sus, cealaltă
stă agăţată de mine, elastică,
nici măcar nu pot să mă rup...
şi nici nu ştiu din toate astea,
ce face una şi ce face alta
şi sunt atît de egale,
că nici nu pot să mă mişc...

Lumea spune:
<Ce om calm!>
<Ce băiat cuminte!>
Dar eu sunt doar blocat
între cer şi pămînt.
Războiul din mine e pace pe dinafară...
Sunt ca un nor ce pluteşte încet
şi ploaia-l omoară,
tot ea se înalţă 
şi-l face iar nor... 

Nu văd altă soluţie 
decît să vină un mîntuitor,
să treacă de partea mea
în stînga, sau... dreapta...

Arată-te mîntuitorule odată
şi eliberează-mă
pe vreo cale,
sau alta...

nic 
21 Iul. 2001

Kuşadasi 2001

Soarele s-a arătat de după munţi,
i-a zîmbit mării
şi ea s-a-ndrăgostit pe loc de strălucirea lui...
Dar soarele se înălţa mereu, mai mult,
iar mării i se părea că se-ndepărtează.
Atunci, seducătoare marea, 
a-nceput să-şi unduie silueta
şi s-a împodobit cu mărgele albe 
pe creasta fiecărui val...
În mreaja astfel întinsă, soarele s-a prins
şi a-nceput să alunece spre mare, în jos.
S-au întîlnit pe la opt şi jumătate
într-o îmbrăţişare prelungă şi roşie...
un nor s-a născut din atingerea lor fierbinte,
un nor ce are în el o strălucire arămie,
un nor ce poartă cu el din apa mării,
un nor ce ascunde în el bătăile inimii mele
ce stă să plouă înapoi în mare
cu lacrimi spălînd umbra norului,
reflectînd în stropi 
strălucirea soarelui...

nic 
28 Iul. 2001

Deşert

Dacă totul e deşertăciune,
atunci viaţa mea e un deşert
în care firele de nisip sunt gînduri
şi vorbe desprinse dintr-o inimă de piatră
arsă ziua de soarele dreptăţii,
îngheţată noaptea de frigul singurătăţii...
Vîntul, e timpul care se scurge
dintr-o singură direcţie,
ducînd cu el totul...
A răsărit, nu ştiu cum, un lăstar,
a crescut vreo două zile, apoi s-a uscat, 
fără floare...
Am sperat cu răbdare, 
dar l-a păscut o cămilă,
iar roua, oricît de binevoitoare,
nu mai are unde să se aştearnă...
Aşa că stau şi aştept ca timpul 
să dea la o parte nisipul
să dezvelească stînca din mine...
Poate vreodată, un Moise are s-o lovească
şi printre dureri apa o să ţîşnească,
şi-n jurul meu va fi o aşezare
şi viaţa-mi va fi o binecuvîntare...

nic 
01 Aug. 2001

Între zi şi noapte

Val după val, 
venea marea spre mine...
La un capăt se pregătea să-mi înghită soarele
şi să mă lase singur în noapte.
La celălalt capăt,
îmi săpa necontenit la picioare
furîndu-mi nisipul de sub tălpi.
O vedeam ca pe un duşman,
dar cînd am înţeles-o,
m-am ruşinat de gîndurile mele rele,
iar soarele şi-a aplecat privirea şi a roşit.
Marea, de fapt, 
mi se închina cu fiecare val 
şi tînguindu-se
îmi spăla cu lacrimi picioarele...
Apoi respectîndu-mă, se întorcea în sine...
Tot ea mi-a oferit şi ceaţa 
ca să nu văd munţii înalţi
şi pentru o clipă, sau poate pentru un ceas,
m-am simţit mai presus de orice,
de soare, de mare, de lume...
un singur lucru era mai presus de mine:
gîndul la tine...

nic
05 Aug. 2001

Rîul

Am văzut odată un rîu.
Curgea dezordonat şi s-a pierdut
printre firele de nisip,
undeva...
Căuta drumul spre mare
şi totuşi se termina...
Apoi doar căldură şi uscăciune...
M-am uitat într-un ochi de apă mai liniştit
şi ca prin minune,
o frunză s-a retras suflată de un duh adormit
Chipul mi l-am zărit, pus acolo anume
să-mi spună că eu nu eram afară, 
ci mă aflam în a rîului volbură
tulburîndu-l mai tare...

Am totuşi o mică satisfacţie...
Un bătrînel cu riduri la ochi,
născute din zîmbet de speranţă,
spălate cu răsărit de soare,
stă pe mal şi cu răbdare
ţine în mînă o undiţă.
După a lui părere,
mai este ceva bun în mine...

Îl înţeleg... doar are 
amintiri frumoase
ascunse 
în apa mea tulbure...

nic 
17 Aug. 2001

Safari

Antilope negre ce goniţi 
pe cîmpiile mele cenuşii,
opriţi-vă doar în noapte!
Hrăniţi-vă cu vise şi
adăpaţi-vă dintr-o lacrimă...

Ziua, să alergaţi întruna!
Nu merită să zăboviţi 
pentru un smoc de iarbă...
Altfel, leii o să vă înhaţe
şi-o să muriţi
muşcate sub barbă...

Cele care totuşi veţi fi prinse,
nu uitaţi să mă anunţaţi
cu mugetul vostru dinainte
de intrarea în cîmpiile viselor
şi mai ales, 
cînd veţi fi la pămînt
nu uitaţi să priviţi cerul,
să vă păstraţi echilibrul...

Luaţi şi durerea cu voi...
eu oricum, mă voi simţi pustiit
fără antilopele mele
însetate ziua de alergătură,
stîmpărate cu vise
în noaptea lacrimilor...

nic
22 Aug. 2001

Nerăbdare

De-ar veni şi la mine îngerul
care aduce veşti năstruşnice
să-mi spună că mult aşteptatul 
neobişnuit
se va întîmpla foarte curînd, 
în sfîrşit...
Aş avea atunci probleme
cu răbdarea,
nu mi-aş mai găsi astîmpărul,
şi m-ar durea,
trezindu-mă noaptea brusc, capul
de atîta bucurie...

L-aş întreba cu oarecare bănuială:
„Ce e sfera aceea cu sclipiri albăstrii?>
El cu siguranţă mi-ar spune:
„E Pămîntul - locul unde ar trebui
să-ţi aştepţi împlinirea veştii!>
Nedumerit aş spune: 
„Dar eu unde mă bucur acum?>
şi el cu vădită îngrijorare mi-ar răspunde
apăsîndu-mă uşor cu arătătorul pe caracter:
„Te îndrepţi un pic cam devreme 
spre al nouălea cer!>

Trimite-mi vestea aceea, Doamne,
să mă bucur de ea printre ai mei,
să trăiesc cu intensitate
momentul, durata sau,
veşnicia împlinirii ei...

Doamne,
ştiu că ai o veste „trăznet> pentru mine,
dar oare chiar nu ai acum,
nici un înger liber 
pe lîngă Tine?

nic
29 Aug. 2001

Ciotul

M-am împiedicat de un ciot odată
în goana mea către zona interzisă,
zona preferată...
N-am căzut ci mi-am continuat drumul
cu gîndul însă înapoi la micul ciot,
care mi-a furat elanul...
Desigur, explorarea 
zonei n-a mai fost aceeaşi,
mă durea piciorul, 
ochii îmi erau larg deschişi,
căutam fericirea...

Dintre lucrurile multe ce-mi stăteau în faţă
şi între toate cele pe care le lăsam în spate,
durerea şi ciotul aveau pentru mine
un înţeles aparte...
Era un ciot puternic, vă asigur!
M-am întors deci să-l respect...
m-am aplecat să-l văd mai bine,
părîndu-mi-se suspect...

Da! Acest secret trebuie să-l divulg:
ciotul nu era altceva decît un fulg
din aripa unui înger 
păzitor...

nic
02 Sep. 2001

Sens

Drumul e tot mai lung
şi mai prăfos, dar nu-i nimic,
m-am obişnuit...

De-acum ştiu: pericolele,
vin din dreapta şi ţintesc gîndurile...
Tristeţile vin din stînga,
şi-mi biciuiesc obrazul de cremene.
Ele nu ajung la inimă
şi chiar de-ar ajunge,
inima mea e tare...

Am grijă de ea, o păstrez,
îi ofer cele mai bune condiţii interioare.
Uneori mă opresc să se odihnească
timp în care o hrănesc 
cu pîine plămădită din amintiri,
coaptă în foc de iubire...
Apoi, îi potolesc setea
lăsînd-o să se scalde într-o mare de pace,
sub lumină de stele căzătoare...
Cînd doarme, stau de veghe
rugîndu-mă pentru dorinţele ei
pe care mintea nu le înţelege...

E bine aşa,
doar ea - inima, mă va ajuta
să ajung inainte să mor
la ochii umezi în care,
am să-mi revăd chipul
iertat de vina de a fi străbătut 
drumul de dor...

nic
04 Sep. 2001

Soluţie salină

Sunt legat, deci,
complimentele mele adresate, 
dor, în tăcere.

Cuvintele ce răzbat, afară
sunt grele, dar mai sărate
ca aurul ce mă leagă...

Le arunc în zare
dar le regăsesc
în adîncul mării
ca pe o epavă
profundă, greu accesibilă
pusă la păstrare...

Apoi încerc să tac,
dar mi se aude inima
bătînd apropouri
în continuare...

O auzi,
o înţelegi,
i-ai prins ritmul?

Nu folosi aparate speciale
doar uneori,
cufundă-ţi inima în mare.
Marea, fiind sărată,
şi inima ta va începe...

nic
06 Sep. 2001

Jar

„Arde mocnit!>
observă îngrijitorul...

„Nu-i nimic! - i s-a spus - 
aşa, păstrează căldura mai bine,
şi ţine mai mult,
şi-o să răzbată
pînă dincolo...>

„Dincolo, unde?>

„Nu ştim, dar vom afla
cîndva, la vreme...
Important e că ţine toată iarna...
Tu, ai grijă de vatră!>

„De parcă s-ar putea stinge vreodată...>
- zise dintîiul oftînd puţin…
 
...mănunchi de iubire,
uitată, zdrobită…
iubire fierbinte,
iubire mocnită...

nic
08 Sep. 2001

Frunze şi vînt

Haide toamna asta
să fim două frunze:
una roşie,
una galben-cenuşie,

să murim deodată
din mîndria de înălţime
să ne desprindem
de creanga ce ne reţine,
să plutim împotrivă
pe o adiere de vînt
să cădem încet la pămînt
una peste alta

O rază de soare,
să ne încălzească,
să ne plouă, să ne-ndoiască
într-o îmbrăţişare
amorală, iubind
pînă la primăvară
Să ne trezească naiv
un fir de mentă răsărind...

Şi ce dacă ne-au crescut copacii
atît de departe şi atît de falnic?
Nu sunt oare doar două feluri de frunze:
care au căzut şi care urmează să cadă?

Va fi un vînt puternic...

nic
10 Sep. 2001

Nevoie

Doamne,
ţi-am dat hamul inimii mele, 
aşa cum zic Cărţile...
Tu ştii foarte bine ce forţă are 
ştii şi de ce e în stare,
şi mai ştii ce greu
e de ţinut în frîu totul...

Mulţumesc, că deşi îţi aparţine,
mi-o laşi să-i dau de mîncare,
s-o duc la plimbare
şi pe deasupra îmi trimiţi
resurse de buzunar,
pentru a o menţine 
în galopu-i hoinar,
caldă şi bună şi vie...

Înainte să închei am o rugăminte:
dacă se poate, 
te rog trimite
mai multă iubire...
mult mai multă iubire...

nic
14 Sep. 2001

„M>

A început şcoala,
am deschis Abecedarul 
şi am găsit prima greşeală...
Alfabetul nu începe cu „A>
cum cred cei mai mulţi
El începe cu „M> de la „Mijloc>.

De ce să privim lucrurile doar din afară
şi să nu le pătrundem esenţa care se află în miez?
Probabil, ne temem c-o să doară...

„M> e simetric, ca „O>, dar mult mai echilibrat...
Şi este mai stabil ca „A>, 
care stă doar pentru că e proptit...
altfel, ar cădea...
De mai stă mult aşa, va ajunge un mare „X>...

„M> stă în două picioare, fix,
precis depărtate, unite flexibil şi articulat...
şi deşi e atît de evident, 
nu oricine ştie că în structura lui,
e un „M> perfect.
El seamănă cu un înger
ce ascunde între aripi, 
un secret!

Nu, nu... 
nimeni nu mă va convinge 
că alfabetul poate începe 
cu altceva decît cu „M>.

nic
15 Sep. 2001

Praştie

M-am rugat 
să fiu după inima Lui.
În scurt timp, am omorît;
mai întîi un leu, 
apoi un urs...

Unii mă cred viteaz...
Însă, un copil care tresare
la strigătul de noapte 
al unei bufniţe
şi se ghemuie 
strîngînd perna în braţe,
sunt eu,
cu nimic mai breaz...

N-am făcut nimic, niciodată
doar mi s-au întîmplat vise 
în care se făcea că eu însumi 
eram o piatră...

nic
20 Sep. 2001

Presiune

De cînd nu mai pot să nu te iubesc,
în pieptul meu e o presiune atît de mare,
că dacă mi-ai înfige un creion în inimă
vîrful i s-ar preface pe loc în diamant...

Dacă aş muri, n-ar avea mare importanţă
Cel puţin, ai putea zgîria cu el pe o sticlă
mesaje cu rădăcina în inima bolnavă 
de transparenţă...

Daca ai scăpa sticla în imensitate,
ar lua cursul unui curent
şi ar pluti la nesfîrşit, aparent
dar într-o zi, tot s-ar lovi de mal...

Zgîriată cum ar fi, sticla s-ar sparge 
tocmai pe la mesaje, apoi cioburile 
măcinate de valuri, s-ar face nisip
şi un maestru, de nu ştiu unde venit,
ar făuri din el o cupă, din care ai putea, 
să-ţi bei fericirea...

nic 
23 Sep. 2001

VISA

Mi-a încolţit un gînd verde,
venit de la guvernanţii mici şi verzi,
sub formă de protocol de externe...
Gîndul se referă la o ambasadă
(sau măcar un consulat... cum crezi...),
deschisă aici pe teritoriul meu...

Ai putea să-i propui asta prinţului tău, 
desigur, discret şi foarte diplomatic,
într-un moment prielnic
cînd... pur şi simplu simţi nevoia 
să respiri înafară...

N-ar trebui să faci nimic...
doar uneori,
să acorzi cîte o viză temporară 
de şedere la zidul cu plîngeri
de la voi din ţară...

În schimb,
aici într-o oază,
am putea sta la o cafea
vegheaţi fiind
de un personal specializat
în supravieţuirea
prin deşert...

nic
26 Sep. 2001

Surplus

Cei două zeci şi nouă de arginţi
erau destui doar pentru o sărutare.
Te rog să mă înţelegi, că nu puteam plăti
numai cu ei, întreaga trădare...

În viitor voi fi mai pregătit...
Pe ţărm voi sta
cu firul întins, la pescuit
pînă un peşte mai bogat,
cu două drahme în gură
puse acolo de mîna celui trădat
în semn că nu îmi poartă ură,
se va prinde în undiţă...

Peştele?
Am să-l eliberez...
Drahmele?
Pe una, o voi ţine amintire...
Pe cealaltă am să ţi-o înmînez,
s-o ai rezervă pe cînd vei rămîne
în salbă, cu doar nouă monezi...

nic
30 Sep. 2001

Pămînt

Pămînt sunt,
deci gînduri încolţesc,
se înfig să răsară
printre pietre răzbesc
afară...

Pămînt viu sunt,
deci pune 
numai seminţe bune,
apoi iar pămînt;
la sfîrşit
frunze...

nic
01 Oct. 2001

Împotrivire

Nu ştiu cum vine, dar
sunt împotriva ta doar
cînd mă apropiu de tine...

Mă-mpotrivesc ca lutul
în mîna unui olar...
şi chiar de nu pare, 
poţi face orice din mine,
mă rog doar,
să-ţi vină gîndurile bune...

Uneori mi-e teamă,
cum ai o viaţă ocupată,
c-am să mă usc fără formă,
că vei lăsa treaba neterminată...

şi ştii bine că doar lacrimile
mai pot să înmoaie
praful din care m-am născut
adus de-o pală de vînt
întîmplătoare,
pe palmele tale sărate... şi ude...
Şi lacrimi, nu mai sunt...

Nu-ţi pasă de-o bucată de lut
care se roagă
să fie atinsă, înţeleasă...
în aşteptarea unei forme
înainte de a fi arsă?

nic
07 Oct. 2001

Uneori

Uneori se mai întîmplă,
corabia ta, să stea ancorată 
în acelaşi port lîngă corabia mea...
Am putea să ne întîlnim 
în cîrciumă sau în biserică...
Totuşi mai bine ar fi în farul înalt...

De-acolo de sus, s-ar vedea 
cum corăbiile noastre
se ating legănîndu-se
fără să se sfărîme,
parcă înţelegîndu-se
ca unele care au fost purtate
prin aceleaşi neliniştite ape...
Nici una nu se gîndeşte
că i se rupe parîma
care o ţine legată de doc...

Din far, se vede mai bine 
cum catargele li se contopesc 
într-o iluzie trecută
atunci cînd, ajutate de valuri,
se înclină una spre alta 
salutîndu-se, uşor mîngîindu-se,
cu pînzele mişcate de un suflu frivol...

Parcă ştiind încă de la andocare
că fiecare se va pierde 
din nou de cealaltă, aiurea în zare
spre idealuri neatinse de cineva vreodată,
se lasă în mare încet, 
sub fiecare încărcătură adăugată, 
ce trebui-va dusă la capăt
chiar împotriva vîntului...

Să ne suim deci,
să privim corăbiile în port,
pînă nu se umple farul cu vizitatori...
Minutele, din firea lor puţine,
trec mult prea repede, uneori...

nic
09 Oct. 2001

Pregătiri...

Preocuparea pe care o găsesc,
impregnată în întreaga mea fiinţă, 
cea mai intensă, difuză, ascunsă,
dusă pînă dincolo de voinţă,
este să te iubesc...

Inima mea,
i-a convocat pe toţi la o şedinţă
să le împartă sarcini:
le cere ochilor vigilenţă,
să nu piardă din vedere
nici un centimetru de zare

Le cere urechilor 
să asculte atente, să nu le scape
vreun cuvînt a cărui interpretare
ar putea să însemne
parola de deschidere...

nărilor, să adulmece 
orice mireasmă desprinsă
din părul tău sănătos,
atent distinsă
de izul mîinii lui Făt-Frumos...

Gura se va feri de orice vin, 
păstrîndu-se însetată,
pînă va da de ambrozia fermecată,
îmbătătoare prin bunătatea pe care
ai obiceiul să o risipeşti înafară...

Mintea n-a prea vrut să participe,
dar a fost totuşi atrasă de mister...
Ea răspunde de aprovizionarea cu argumente
ajutînd la îndeplinirea sarcinilor tuturor

Mîinile vor da fuga la piaţă 
să cumpere condimente 
ce vor fi puse la borcan
alături de iubirea murată, dar apetisantă
rezervă pentru iarna rece
care s-arată...

Tot ele, vor împodobi 
pomul de iarnă cu multe lumînări
să le vezi de departe
dacă în anumite împrejurări
te vei rătăci în noapte...

Şi va fi foc în vatră
şi pîine pe masă 
şi miros de mere
şi bucurie în casă
şi sclipiri printre gene
şi şosete uscate
şi o pătură de cuvinte blînde şi calde,
pe care chiar acum,
nu pot să ţi le spun...

nic
13 Oct. 2001

Aş scrie...

De mi-ai înţelege mesajele,
nu mi-ar mai veni să mă culc
pe mîna amorţită de aşteptarea 
altor şi altor versuri...

De mi-ai înţelege mesajele,
aş scrie pe apele în care te scalzi
sperînd că au să-ţi intre sub piele 
cuvintele mele...

De mi-ai înţelege mesajele
aş scrie pe vînt, sperînd 
că au să-ţi treacă dincolo de gînd
plutirile, mîngîierile...

De mi-ai înţelege mesajele,
aş scrie pe pămînt, presărîndu-ţi cărările 
cu boabe însiropate de iubire, 
care să-ţi moaie picioarele...

De mi-ai înţelege mesajele,
aş scrie pe foc, într-o armonie
tot ce în taină, să cînte ştie
inima frămîntată în propria-i frămîntare...

nic
20 Oct. 2001

Linia visului

Azi, 
am dormit o oră în plus,
după ceasul lumii...
M-am trezit mai odihnit ca altădată,
cînd dormeam cu îngrijorarea
c-am să mă trezesc,
în timpul unui gînd despre tine,
la realitate...

Motivul lungirii somnului,
a fost urmarea liniei visului...
un vis în care se făcea 
că după ceasul lumii
dorm o oră în plus, oră în care, 
linia visului mă duce spre tine...
şi dincolo de tine
mi se află tot viitorul,
iar înainte de tine nu mai sunt
decît amintiri ce tot vin
pînă tîrziu, urmînd linia visului
dincolo de viitor
spre clipa de care,
înainte să mă fi născut, 
mi-a fost dor...

Şi după cum spuneam...
M-am trezit mulţumindu-I Creatorului
pentru speranţa, pacea şi iubirea
care-mi veghează credincioase 
îndepărtarea mea înceată
spre realitate, urmînd
linia visului...

nic
28 Oct. 2001

De vină

Au venit valuri care au distrus
tot ce era în calea lor.
Totuşi, vîntul era de vină...

Unui canar i-au îngheţat trilurile.
Stătea în colivia legănîndă
cu ghearele încleştate în ele însele,
avînd deja picioruşele ţepene.
Totuşi, vîntul era de vină...

A ars o holdă,
cu o noapte înaintea seceratului.
Bietul om, privea cu părul zburlit
cum singurele paie rămase,
cele din pălăria lui,
se rostogoleau pe mirişte
înnegrindu-i-se...
Totuşi, vîntul era de vină...

Vedeam toate astea şi
mi se uscau ochii,
urechile se înroşeau,
iar buzele mi se crăpau 
la fiecare clănţănit.
Peste toate, 
se auzea un şuierat
în pieptul care mă ardea adînc...
Oare... vîntul?

nic
31 Oct. 2001

Apă vie

Te ţin în mînă, 
şi te admir
eşti frumoasă, 
dar eşti de gheaţă

Dacă încerc pe îndelete
să te-ncălzesc puţin,
te topeşti şi te scurgi
printre degete

Dacă te beau, plîng
că mi se face dor de tine
şi evadezi odată cu lacrimile

Tu... eşti atît de liberă!

nic
01 Nov. 2001

Gheaţă şi sare

Încet, încet, m-am dezbrăcat 
de toate versurile 
Au mai rămas cîteva - puţine,
iar soarele-i la asfinţit...
Punînd la socoteală 
frigul care mă învăluie,
n-ar fi de mirare 
să păstrez cîteva pentru mine...

Sunt vînăt, dar nu dau înapoi,
ci păşesc înainte şi voi trece
gol şi zgribulit, prin apa
care se-ntinde rece.
Cînd îmi va ajunge la glezne,
am să privesc în urmă,
la focul apus
departe, în zare...

Prefăcîndu-mă în sare,
îmi va fi lesne 
să opresc îngheţarea...
Deşi pare puţin ciudat,
lucrul acesta s-a mai întîmplat,
altfel, nu-mi explic marea
Acolo unde lumina
nu poate topi gheaţa, 
sarea ne ţine vie
speranţa...

nic
02 Nov. 2001

Stele

Cînd priveşti stelele,
gîndeşte-te
că cele mai tinere
sunt bătrîni...

Strălucirea le vine
de la argintul din părul lor

Ei şi-au petrecut viaţa albind,
păsîndu-le de neascultători
şi învăţîndu-i să se întoarcă
pe calea dreptăţii

Acum se odihnesc
de neprihănirea în care au umblat
şi se scaldă
în dragoste de Creator
reflectîndu-I harul
în amintiri
înainte-mergătoare...

nic
07 Nov. 2001

Dincolo

Mi-ar place să ne întîlnim încet,
pe o alee rotundă de aur,
ce trece prin spatele fîntînii din care
ţîşneşte timpul etern şi să-ţi spun:
„Îngeraşul meu drag,
cît de mult mă bucur să te revăd!
Îţi aminteşti de vremurile cînd...>

Şi uite aşa, 
să începem să depănăm 
amintiri eterne, 
să ne explicăm pe îndelete
tot ce a rămas neînţeles
şi să rîdem, 
bucuroşi de naivitatea noastră 
pe care Tatăl a folosit-o 
să ne ţină la Sine
pe amîndoi,
pentru totdeauna...

Astfel dar,
în naivitatea mea
mă rog şi acum pentru asta...

nic
08 Nov. 2001

Efect

Le-am vorbit stîncilor
şi m-au înspăimîntat ecourile

M-am gîndit la foc
şi am adunat cenuşă

Inima a bătut cu putere
şi mi s-au încălzit obrajii

M-am bătut cu pumnul în piept
şi a sunat a gol

M-am rugat pentru iertare
şi am primit… aşteptare

nic
09 Nov. 2001

A nins...

Astă noapte
a nins mărunt şi totu-i rece
În măr stă o frunză, ninsă şi ea
Toată toamna a bătut-o vîntul
sperînd că o va lua...

Somnoros fiind, de dimineaţă
i-am dispreţuit încăpăţînarea 
cu care îşi amîna căderea
ţinînd povara de gheaţă,
dar ea aştepta...

La amiază am înţeles-o ştiind, 
cum primăvara trecută
doar un mugure fiind, 
privea cu uimire 
o floare învecinată
Era fascinată...

E seară şi ştie că va cădea, 
dar acum e mulţumită 
mai mult ca oricînd, că a fost şi ea
chiar dacă numai pentru o clipă,
albă, imaculată...

Cu capul pe perna umedă
atinsă de coada ochiului,
îmi vin în minte petalele primăverii...
Voi adormi, învăluit în ceaţa întrebării:
Din tot ce-am spus şi ce am scris,
a fost ceva aevea oare,
sau a fost totul doar... un vis?

nic
20 Nov. 2001